Seven.Years.In.Tibet.1997.720p.BluRay.x264-CDDHD
6.55GB; 1280x544; 23.976fps.; x264; ac3-5.1,448kbps.
"Seven Years in Tibet" (Șapte ani în Tibet) biografic, SUA, 1997
De ce trebuie să fii așa?
De ce mereu e o problemă? Bună întrebare.
Vrei să mergi acasă? Vrei să te întorci?
Da! Sunt munții Himalaya!
De cât timp vorbesc eu de Himalaya?
De cât timp? De mult prea mult.
Horst, când ajungem acolo, poți să-mi dai o mină de ajutor, te rog?
Da, desigur. Ingrid, oprește-te.
Să încercăm să obținem ce-i mai bun din asta.
Unde e idiotul cu care trebuia să ne întâlnim?
Miscă!
Domnule Harrer.
Am biletele dumneavoastră.
Am întârziat. Duceți-mă la tren. Nu, nu înțelegeți.
Sunt Peter Aufschnaiter. Eu conduc expediția.
Ce mai faceți? Iată și vedeta noastră!
Domnule Harrer?
Dacă pot spune, domnule Harrer,
din partea directorului Reichului pentru sport,
suntem onorați să avem un astfel de erou german în echipă.
Vă mulțumesc, dar sunt austriac.
Da, dar sunt sigur că fiind un membru distins...
al Partidului Național Socialist, ați fi mândru să înfigeți...
steagul tării noastre pe vârful Nanga PArbat când îl veți atinge.
Hans Lobenhoffer.
Lutz Chicken.
Și o fotografie cu încântătoarea dumneavoastră sotie.
Și domnul...
Horst Immendorf. Prieten de familie. Nu e necesară fotografia.
Când e așteptat cel mic, doamnă Harrer?
Cam pe timpul când soțul meu va ajunge la tabără de bază.
Mulțumesc.
De ce nu spui întregii țări de necazurile noastre?
Mă urc în trenul ăla. Ai ceva ce vrei să spui?
Bine.
Du-te. Pleacă.
Ne vedem peste patru luni.
Ai grijă de ea, Horst. Voi avea, Heinrich.
Vom călători 5000 de mile.
Când ajungem în India, ne vom îndrepta spre Himalaya...
și al nouălea pisc de pe Pământ ca înălțime, Nanga Parbat.
Nemții îi spun "Unserberg-Muntele Nostru. "
Înaintea noastră, patru expediții germane au încercat.
Toate au eșuat.
Unsprezece alpiniști au fost uciși în furtuni și avalanșe.
De acum, cucerirea lui Nanga Parbat e o obsesie natională-
o problemă de mândrie germană.
29 iulie, 1939.
Am instalat deja tabără patru la 7000 de metri.
Deasupra este ghețarul Reklak și o ascensiune dificilă pe gheată.
Copilul trebuie să aibă cel puțin o lună acum.
Am fost așa de confuz și distrat.
Nu pot urca cu încrederea mea obișnuită.
Te simți bine?
Rahat!
Te simți bine? Ar trebui să coborâm?
Am pierdut un crampon!
Hai înainte!
Vremea se strică. Ar trebui să ne legăm.
Te-ai lovit acolo? Doar o zgârietură. Conduc eu.
Stânci!
Ferește jos!
Ține-mă!
M-ai prins?
Ține-mă!
Trebuia să-mi fi spus cât de rea e rana.
Ar trebui să mă uit la ea. Aș putea s-o cos.
Nu e problema ta.
De fapt, e problema mea.
E viața mea. Ce?
Când ascunzi o rană gravă și-mi riști mie viață...
o consider problema mea.
Nu, tu ți-ai riscat viață. Eu ți-am salvat-o, așa că taci!
Te rog, nu e locul...
Taci!
Data viitoare când minți despre o rană, Heinrich...
ai ieșit din echipă.
Încearcă.
4 august, tabără cinci. Au trecut câteva furtuni groaznice.
Colegii mei de echipă sunt neliniștiți de avalanșe...
așa că am fost blocați zile întregi.
Aufschnalter ar trebui să profite de vreme să facă tabără mai sus.
Dar nu este de acord cu mine. Prostul.
Se pare că celorlalți nu le pasă că stau aici așteptând...
sperând, fără să facă nimic.
Nu e bine să ai atîta timp să-ți pui întrebări.
Încep să cred că toată expediția asta e o greșeală.
Fugiți! Avalansă! Ieșiți!
Lăsați totul!
Pune aia jos!
Mergem în jos acum!
Dacă s-au speriat de o furtună, trimite-i jos la Tabără Doi.
Aș putea ajunge pe vârf singur! Trebuie să-i dai celui mai bun o șansă!
Încearcă să ne spună că el e cel mai bun.
Dați-mi doi șerpași. Pot face Tabără Șase până diseară...
și atacul final mâine!
Coborâm acum cu toată echipa! Îmi merit dreptul la vârful ăla!
Vreau vârful ăla! Cu echipa! E un ordin!
E un ordin! Un ordin!
Urmați-mă!
Poza lui Dalai Lama. Pază bună.
Ia-o, sahib. Te va proteja.
Nu, asta nu înseamnă nimic pentru mine.
Dalai Lama. Poza lui Dalai Lama.
Sahib, ia-o.
Pază bună pentru tine.
Bună seara, Herr Harrer.
Ei, să sperăm că Germania se retrage din Polonia...
la fel de repede cum ați făcut-o voi de pe munte.
Ar putea să vă scutească de ceva timp de pușcărie.
Ce e asta? Cine sânteți?
Îmi pare rău, sânteți arestați. Sub ce acuzație? Că am ratat vârful?
Mi-e teamă că nu.
Vezi, a fost declarat războiul între guvernul Maiestății Sale și Germania.
Așa că toți străinii dusmani din Imperiul Britanic sunt prizonieri de război.
Opriți-vă, sau trag! Mâinile sus!
Nu, nu înțelegi! Sunt austriac! Sunt alpinist!
N-am nimic de-a face cu războiul ăsta prostesc!
Pot merge și singur. Asta e o insultă!
Crezi că ai ultimul cuvânt, dar nu-i așa!
Porci! Cu toții, porci!
15 octombrie, 1939.
Ajungând la lagărul de prizonieri, mi-am promis:
Voi fi alături de Ingrid înainte de solstițiul de vară din acest an.
Himalaya sunt chiar în fața noastră.
Va fi ușor să evadez și să mă pierd în ei.
A pârtă tentativă de evadare nu m-a adus mai aproape de telul meu.
Cât de departe ai ajuns acum?
Tot ce am obținut e o celebritate dubioasă printre prizonieri.
Aș vrea ca mâna mea să poată exprima ce este în inimă mea.
Aud că paznicii expediază scrisori pentru tine.
Da.
Vrei să le trimiți și pe astea?
Mulțumesc.
Hei, Heinrich, ai citit cartea asta?
Ți-a fost trimisă ție.
- Trebuie să vorbim cu tine. - Despre ce?
Despre asta.
Impresionant. Când plănuiți să plecați?
După anotimpul musonilor. Și tu?
Văd că ați ales drumul meu prin Tibet.
Puținii străini care au încercat nu s-au mai întors. Așa că, noroc.
- N-ai vrea să vii cu noi? - De ce?
La urmă urmei, tu ești autoritatea în evadări de aici.
- Am putea beneficia de experiență ta. - Vă rog.
Opriți șaradă asta jenantă.
De fiecare dată când evadezi, patrulele se dublează și triplează.
Face viață foarte dificilă pentru noi ceilalți.
Prefer să călătoresc singur, dar mulțumesc că v-ați gândit la mine.
A venit poștașul.
Dragă Heinrich:
Te rog să semnezi actele de divorț incluse și trimite-le avocatului meu.
Horst și cu mine intentionăm să ne căsătorim imediat după divorț.
Cât despre scrisoarea ta, da.
Fiul tău, Rolf Harrer, s-a născut când tu urcai muntele.
Are acum doi ani și-i spune "țâță" lui Horst.
Când va fi destul de mare, îi voi spune...
că adevăratul lui țâță s-a pierdut în Himalaya.
Pare cel mai bun lucru de spus, având în vedere...
că oricum n-ai vrut copilul.
Nu e nevoie să spun că nu am nici o intenție...
de a ne "rezolva neînțelegerile", așa cum sugerai.
Au fost rezolvate în momentul când ai părăsit Austria.
Îmi pare rău că ai fost închis în India...
și sper că acest război groaznic se va termina curând, pentru binele tuturor.
Ingrid.
Vin cu voi.
Ăsta e planul vostru?
După umila mea părere, e ridicol.
Atunci, dacă e așa umilă, nu ti-o cerem.
Deschide hărțile. Întoarce-te.
Tineți-vă spatele spre poartă. Deschide hărțile!
Continuați să vorbiți. Așteptați semnalul meu.
Suntem bine. OK.
Deschideți porțile!
Uite la asta. Deschideți porțile!
Plec pe cont propriu.
Așa că, noroc.
Primă evadare din lagăr, 18 noiembrie 1939.
Rolf Harrer, trei luni și jumătate.
A treizecea aniversare a mea, 6 iulie 1941.
Rolf Harrer- exact un an, 11 luni și 26 de zile.
Ultima evadare de la Dehra Dun. Rolf Harrer-
Ia două și dormi. Îți trimit nota de plată dimineată.
Ce faci aici?
Mi-a fost dor de tine. M-am gândit să-ți fac o vizită.
Dar ceilalți?
Italienii au fost prinși în afara Nelang-ului.
Lutz și Hans s-au îmbolnăvit și au trebuit să se întoarcă.
- Îmi pare rău să aud asta. - Sunt sigur că-ți rupe inima.
Pot profită de natură ta generoasă și să stau aici diseară?
Servește-te.
Mulțumesc. E foarte drăguț din partea ta.
- Bine. - Ce altceva mai ai acolo?
O orchestră de zece oameni?
Apropo, am auzit că japonezii s-au retras...
până la Shanghai, așa că și dacă ajungi la graniță chineză...
ai putea avea dificultăți să te întâlnești cu ei.
Nu-mi pasă dacă îi resping până la Tokio.
Ar trebui dacă vrei să te întorci în Austria.
- Dar nu vreau. - Nu vrei ce?
- Nu vreau să merg înapoi. - De ce nu?
Fără nici un motiv.
Când ajungi acolo, spune-i soției mele...
că doi ani în pușcărie echivalează cu partu ani de căsătorie.
Și că mă bucur că am scapăt de amândouă.
Nici eu nu mă întorc, nu până nu se termină războiul.
- Și încotro te îndrepți? - Tibet.
Apoi spre China. Poate găsesc ceva de lucru acolo.
Și tu?
După calculele mele, graniță cu China e la 2.058 de kilometri.
Tibetul e la 68.
E un drum lung cu așa o greutate.
Nu, e doar mâncare.
- Sigur. - A mea.
Foarte rău.
Munții ăia sunt înșelători. Sunt ghețari care trebuie trecuți.
Dacă te-ai fi legat de mine, puteam să te tin în viața.
Având în vedere execuția ta data trecută când ne-am legat...
cred că sunt mai în siguranța fără tine.
Desigur.
Dar cred că greșești la calculul graniței Tibetane.
După măsurătorile mele, sunt 65 de kilometri.
Vrei să pariezi un kil de mâncare la asta?
Tot ce ai sunt niște sticksuri vechi.
Dar am dreptate. Voi învinge.
Tibet, acoperișul lumii.
Parcă am fi intrat într-o fortăreață medievală de piatră...
tronînd deasupra centrului Asiei.
E tara la cea mai mare altitudine de pe Pământ.
Și cea mai izolată.
Iată-l.
Tibet.
- Exact 68 de kilometri. - Felicitări.
Din nefericile, ți-ai mâncat câstigul.
Da.
Zâmbești și spui da. E mai bine așa.
E uimitor ce înveți în pușcărie, nu?
Tibet.
- Nu sunt admiși străini în Tibet. - Oh, te rog!
Fără străini!
Oh, te rog!
Da. Mulțumesc. Desigur.
Nu e nevoie de traducere.
Unii oameni sunt bucuroși să ne vadă.
Să nu ti se urce la cap.
Când tibetanii bat din palme, înseamnă că alungă forțele răului.
Trebuie să găsim mâncare.
Este profeția. Spune aici...
în testamentul final al Marelui Dalai Lama al treisprezecelea.
"Se poate că, în Tibet, religiile și guvernul...
să fie atacate de forte străine.
Dacă nu ne putem păzi propria tară...
călugării și mânăstirile lor vor fi distruși.
Pământurile și proprietățile oficialilor guvernului vor fi confiscate.
Dalai Lama și toți susținătorii credinței...
vor dispare și vor deveni fără nume. "
Acum înțelegi de ce nu suntem bineveniți ca străini aici?
Da, dar trebuie să înțelegi că n-am venit să amenintăm sau să facem rău.
Avem nevoie doar de mâncare și vom...
Excelența Sa, Garpon.
Eminenta voastră, suntem fericiți să vă vedem.
Doream să ne cerem scuze.
Cereti-vă.
Și să vă dăm acest dar special.
Vă rog, de la noi.
Trăiască Dalai Lama, Sfinția Sa.
Mulțumesc pentru fotografie. Plecați înapoi în India!
Două zile la frontiera de vest a Tibetului și suntem scoși în șuturi grațios.
Călăuzele noastre au ordine stricte să ne escorteze...
la graniță indiană, vreo 40 de kilometri de aici...
și să ne împuște dacă încercam să evadăm.
Probabil că înseamnă salut.
Numai să nu încerce să ma sărute.
Trebuie să ne facem provizii. Eu sunt falit.
Nu te uita la mine.
Trebuie să mîncăm, Peter. Știi cât e ceasul?
Nu e negociabil.
Țâță mi l-a dat când am urcat pe Mont Blanc.
Toată lumea a urcat pe Mont Blanc.
Dacă aș avea un ceas ca ăsta, l-aș vinde.
- De unde ai luat jacheta asta? - Din Tibetul de nord.
Soldat comunist venit din China. Foarte drăguț.
Ei dau mâncare, bani. Foarte drăguț. Soldat comunist.
Îți plac uniformele militare, da?
Am ghete germane de armată. Pentru tine. Da?
Așteaptă.
Dă-mi astea, pentru paznici.
Uite!
Așa. Îți place?
Foarte buni. Sunt tari.
Prietene, să-ți arăt cum mărșăluiesc soldații germani?
Trebuie să faci fata asta.
Haide! Da.
Stop!
Excelent. Da. Tu, cu antrenament.
Acum, am să vă arăt cum fug soldații germani.
Stau așa.
Știi ce?
E liber.
Știi cât e ceasul?
Crezi că sunt așa de fericit să călătoresc cu tine...
că ar trebui să achit nota de plată?
Ești un om așa de mare că n-ai nevoie să contribui?
Ai vreo problemă?
Adu-mi aminte...
ce ai spus acolo la bazar.
"Dacă aș avea un ceas ca ăsta l-aș vinde".
Tu nu ai așa ceva.
Mincinos ordinar! Ai trei!
Sunt porcării, de la niște prizonieri italieni.
Mă doare-n cur!
N-ai auzit niciodată de principii?
Ce principii?
Vrei un ceas? Haide. Alege unul.
- Și păstrează-ți principiile. - Uită-te la tine!
Te-am prins că ești un răsfățat egoist și sari în sus!
Te porți ca o babă. Ce vrei?
Încearcă să-ți ceri scuze.
Încearcă să ai niște remușcări.
Și dacă nimic altceva nu merge, încearcă să-ți ștergi rânjetul ăla de pe față!
Ia-ți ceasul ăsta împutit și taci!
N-am nevoie de altă predică de la vreun ghid frustrat.
Nu mă mir că ești mereu singur.
Nimeni nu suportă compania ta mizerabilă.
Te rog, ia-le.
Am greșit că le-am ascuns.
- Ține asta. - Nu.
Nici eu nu-l merit. - Haide.
Trebuie să aibă trei ani și jumătate acum.
Curând, îi va spune că te-ai pierdut în Himalaya.
Un lucru bun.
De ce?
Mai bine un tată mort decât unul jalnic.
Scrie-i o scrisoare.
Anunță-l că mai trăiești.
New York.
Veneția.
- Paris. - Înălțimea Ta, unde ești?
Este timpul pentru lecții.
Înălțimea Ta, unde ești? Este timpul pentru lecții.
Dragă Rolf Harrer;
sunt o persoană pe care n-o cunoști...
... Un om pe care nu l-ai întâlnit.
Dar ești cineva care este în mintea mea...
și în inimă mea...
în țara îndepărtată unde am plecat.
Dacă-ți poți imagina un loc ascuns în siguranța departe de lume...
mascat de mulți înalți, cu crestele acoperite de zăpadă...
un loc bogat în toată frumusețea ciudată din visele tale...
atunci știi unde sunt.
În țara în care călătoresc, Tibet...
oamenii cred că dacă călătoresc distanțe mari la locurile sfinte...
vor fi purificați de faptele rele pe care le-au comis.
Cu cât mai dificilă călătoria, cred ei...
cu atât e mai adîncă purificarea.
Am mers de la un loc îndepărtat spre altul mulți ani-
cât ai trăit tu.
Am văzut anotimpurile schimbându-se pe platourile înalte.
Am văzut păsările sălbatice migrînd spre sud iarna...
și sosind iar peste câmpuri la apariția primăverii.
În acest loc, unde timpul stă încremenit...
pare că totul se mișcă...
inclusiv eu.
Nu pot spune încotro merg...
nici dacă faptele mele rele pot fi purificate.
Sunt atâtea lucruri pe care le-am făcut și pe care le regret.
Dar când ajung la punct, sper că vei înțelege...
că distanta dintre noi nu este așa mare pe cât pare.
Cu dragoste adîncă...
tatăl tău, Heinrich Harrer.
Ridică-te.
Dumnezeule!
Îți dau astea.
Cap galben!
- Nu! Stai! Nu avem nimic! - Dă-mi bani!
Nu avem bani!
Dă-mi ceas!
- Dă-mi haine! - Nu avem nimic pentru voi!
Așteaptă!
Încotro mergeți?
Am permis.
Lhasa. Am permis.
Nu se cade pentru liderul spiritual al Tibetului să spioneze oamenii.
Doar cu o lună în urma eram siguri de moartea în mâinile bandiților.
Iar azi am ajuns la porțile orașului interzis Lhasa.
E un țel la fel de dificil ca Mecca...
și la fel de atractiv pentru că este închis străinilor.
Chiar în situația noastră mizerabilă...
simțim atracția celui mai sfânt oraș al Tibetului...
sălașul lui Dalai Lama.
Doar puțini străini i-au pătruns misterele.
Oh, Dumnezeule!
- S-a terminat? - Nu, nu s-a terminat.
Sânteți invitați să stați la masă, dacă vreți.
Ne-ar place foarte mult.
Eu sunt Tsarong. Bine ați venit în casa mea.
Eu sunt Peter.
Lord sambelan, pot cere...
o audiență la regent și miniștrii cabinetului?
Este vorba de doi străini care au venit în Lhasa.
Cu respect, Rinpoche...
Dacă ai intenția de a-i opri pe chinezi de a recruta aliați politici...
atunci să le ceri să înceteze de a încerca să mituiască călugări...
nu e tactica cea mai eficace.
Am cerut părerea miniștrilor, nu a unui simplu secretar.
Desigur. Iertați-mă.
Poți pleca acum.
Începe să traduci scrisorile așa cum sunt scrise.
Desigur.
Vă dați seamă câți oameni ar supraviețui unui asemenea măcel?
Trebuie să-i respectăm.
Dacă-i întoarcem în India, vor merge sigur înapoi la închisoare.
Dar n-au nici un scop aici, Kungo Tsarong. Nu au unde trăi.
I-am invitat să stea în camerele mele de oaspeți...
dacă le acorzi permisiunea să rămână în Lhasa, desigur.
I-ai invitat să stea acasă la tine?
Dar de ce?
Trebuie să ai un motiv pentru a-i ajuta pe cei în suferință?
Animal.
Cred că a spus că puți.
Nu trebuie să vă prezentați.
Știu cine sânteți.
Eu sunt Pema Lhaki.
Ngawang dorește să vă facă un cadou, așa că vă rog să vă scoateți hainele.
Să-i dăm drumul, nu am toată ziua la dispoziție.
Ei, e foarte frumos din partea lui Ngawang Jigme.
Cine e el de se gândește la toate?
Secretarul miniștrilor din guvern.
A dorit să vă facă haine noi drept cadou.
Vă rog să alegeți articolele de îmbrăcăminte preferate.
Știi să cosi?
Sunt croitor, domnule, singurul croitor din Lhasa...
care a fost la Calcutta și poate reproduce aceste costume prostești.
Deci, aleg?
Da, alege ce vrei.
- Și poți face oricare din astea? - Da.
- Foarte bine. - Tu ai făcut asta?
- Da. - Frumos.
- Mulțumesc. - Îți place asta?
Care-ți place ție.
Voi lua jacheta asta arătoasă de tweed.
Și perechea asta de pantaloni sport de lână, te rog.
- Bună alegere. - Mulțumesc.
Și dumneavoastră, domnule?
- Poate ai putea alege pentru mine. - Mulțumesc.
Vă rog, domnule, scoateți-vă chu-pa. Aș vrea să măsor.
Stați drept, vă rog.
Pe aici, vă rog.
- Stați drept. - Scuze.
- Nu mișcați, vă rog. - Scuze.
Așa, nu vei cădea niciodată. E perfect.
Totuși, urcatul pe munți e o plăcere prostească, Heinrich.
Nu chiar așa prostească, de fapt.
Uită-te la asta.
Haide.
Asta e după ce am urcat fata de nord a Eigerului.
Asta e la Olimpiadă. Medalia de aur. Nu e importantă.
Atunci asta e o altă mare diferență dintre civilizația noastră și a voastră.
Voi admirați omul...
care își croieste cu forța drumul în viața...
pe când noi admirăm omul care-și abandonează eul.
Tibetanul obișnuit nu s-ar gândi să se forțeze pe drumul ăsta.
Domnilor.
- Îmi pare rău. Ne-am mai întâlnit? - Nu, nu ne-am întâlnit.
Sunt Ngawang Jigme.
- Da, desigur. - Iertați-ne.
Vă mulțumim pentru darul generos.
Este minunat. Mulțumim.
Cu cea mai mare plăcere. Sunt sigur că ne vom mai întâlni.
Poate ne-ați putea ajuta să explicăm...
de ce miniștrii...
cer ca guvernul chinez...
"... Să înceteze de a mai face contribuții generoase financiare...
mînăstirilor tibetane. "
Darurile noastre displac guvernului vostru?
Nu pot vorbi în numele regentului, nici al miniștrilor, Excelentă.
Sunt doar un simplu secretar.
Nu pentru multă vreme, presupun. Stai jos.
Un om de un asemenea talent evident nu poate fi satisfăcut...
doar de traducerea scrisorilor.
Calitățile tale diplomatice...
ar fi generos răsplătite aici.
Să-mi servesc țara e o recompensă suficientă, Excelentă.
Cer permisiunea să plec.
S-ar părea că amândoi căutăm un croitor bun astăzi.
Da, este un-
Te rog, ia loc.
Îți plac astea? Ti le cumpăr.
Mulțumesc, dar nu mănânc multă carne.
- Nu mănânci carne? - El spune că sunt cuțite din vest.
Le pui pe picioare să tai cârnea.
Sunt patine de gheață.
Le pui pe picioare...
să patinezi...
să aluneci- un fel de dans pe gheată.
- Aha. - De ce?
- De ce nu? - Altă plăcere prostească.
Hai să le luăm. Cât costă-
Nu, pentru asta?
Zece.
Și pentru asta?
Ai văzut?
Ai văzut asta?
Te-ai lovit? - Nu, mulțumesc. Sunt bine.
Am pornit. Sus.
- Ești bine? Te-ai lovit la cap? - Nu, mă distrez.
- Trebuie să te ții bine. - Fii atent la mine!
- Nu te uita prea mult la pământ. - Bine.
- Uită-te doar în ochii mei. - Da, bine.
Pot să te ajut? Uite, ține-te de mână mea.
- Ești fericit? - Foarte fericit.
Încerc să mi te imaginez, Rolf...
și iată ce văd:
un băiețel puternic și isteț...
un băiețel curios despre viață...
un băiat căruia nu-i este frică să învețe din greșelile sale.
Bună, femeie maritată.
Bună, burlacule.
Felicitări.
Ei, intră.
Armata japoneză are de făcut față unei provocări în creștere...
nu din partea frontului unit chinez...
ci din partea puternicei armate chineze comuniste.
Sub conducerea lui Mao Tse-Tung-
Se zvonește că comuniștii au luat în stăpânire...
întreagă China de Nord și Centrală.
Zvonuri? E o certitudine.
Ngawang mă ține la curent cu toate știrile de război ale Chinei.
Ei, cum merg treburile la Kungo Tsarong?
Sincer, habar n-am. M-am mutat de la el acum cinci luni.
Serios? Așa de mult a trecut de când nu te-am văzut?
- Aparent așa ar fi. - Și ai fost ocupat?
De asta sunt extrem de ocupat...
decînd am fost angajat să supraveghez întreg orașul Lhasa.
Din nefericire, casa ta e prea departe pentru a o include pe hartă mea.
Ne place intimitatea noastră.
Da, așa se pare.
Dar femeile? Ai găsit vreuna să-ți placă?
Femei.
De când am ratat mizerabil cu o sotie austriacă...
o ratare exotică cu o sotie tibetană pare o prostie.
Dar ca să-ți răspund la întrebare, nu, nu am întâlnit. Tu?
Norocul unui prieten e o binecuvântare.
Îmi pare rău că nu te bucuri de a noastră.
Trebuie să fii foarte singur și trist.
S-a terminat războiul!
Au câștigat comuniștii?
Războiul tău, prietene. Germania a capitulat.
- Unde te duci? - Înapoi acasă. În Austria.
Domnule Harrer, scrisoare.
Ne este dor de tine.
Îmi e dor de tine.
"Dragă domnule Heinrich Harrer:
Nu ești tatăl meu.
Te rog încetează să-mi mai scrii.
Rolf Immendorf. "
Onorabilul Harry Harrer?
- Da? - O scrisoare pentru dumneata.
Onorabilul Heinrich Harrer nu mai vrea alte scrisori.
Este de la Marea Mamă a Sfinției Sale, Dalai Lama.
Mulțumesc pentru venire, domnule Harrer.
Mulțumesc pentru invitație, Mare Mamă.
Știi regulile protocolului în ce-l privește pe fiul meu?
Nu exact- Știu că trebuie să te apleci și să faci mătănii.
Când ești în prezența Sfinției Sale...
trebuie să stai în picioare mereu...
aplecat în ascultare, mâinile îndoite în rugă.
Dacă șezi, trebuie să fii mereu așezat mai jos decât el.
Nu-l privești niciodată în ochi. Nu vorbești înainte s-o facă el.
Mereu te referi la el drept "Sfinția Voastră. "
Nu întorci spatele spre el. Și niciodată, niciodată, nu-l atingi.
El este reîncarnarea lui Avalokiteshvara...
Înțeleptul Compasiunii.
După recunoașterea sa, a fost rebotezat...
Jetsun Jamphel Ngawang Lobsang Yeshi Tenzin Gyatso...
Domn Sfânt, Glorie Blîndă, Elocvent, Compasional...
Învățatul Apărător al Credinței, Ocean al Înțelepciunii.
Sfinția Sa, Dalai Lama, ar vrea să te întâlnească.
Iar sfetnicii ssâi nu au permis o audiență privată cu tine...
Sfinția Sa mi-a cerut să te aduc cu mine la audiență mea lunară.
Aș fi onorat și mișcat.
Cap galben.
Ai păr și pe brațe? Și pe picioare?
- Dar tu? - Domnule Harrer.
Este o onoare să vă întâlnesc, Sfinția Voastră.
Îți plac filmele?
Știți, n-am mai văzut un film de vreo opt ani.
- Dar din ce-mi amintesc, da, foarte mult. - Și mie.
- Mă bucur să aud asta. - Am un proiector. Și filme.
Vreau să construiesc un cinematograf. Aici, la Potala.
- Cu scaune și tot ce trebuie. - E de preferat cu scaune.
Poți s-o construiești?
- Poftim? Poți construi un cinematograf pentru mine?
Sfetnicii mei nu pot să ma contrazică și vei fi bine plătit.
Și va trebui să vii aici în fiecare zi, să-l construiești.
Când ești aici, mă vizitezi. Putem avea conversații pe multe teme.
Aș vrea să învăț despre lumea din care vii.
De exemplu, unde e Paris, Frântă? Și ce e un cocktail Molotov?
Și cine e Jack Spintecătorul?
Îmi poți spune multe lucruri.
Sunt mândru să vă fiu de folos, Sfinția Voastră.
Care este problema?
Viermi.
Te rog, nu mai face rău viermilor.
- Te rog. - Viermi?
În altă viață, acest vierme nevinovat poate să fi fost mamă ta.
Te rog, nu mai face rău.
E imposibil. Te rog, nu mai face.
Dar, vezi, tibetanii cred...
că toate ființele vii au fost mamele lor în altă viață.
Așa că trebuie să le arătăm respect și să le răsplătim bunătatea.
Și niciodată să nu faci rău unei vietăți.
Nu poți cere unui popor credincios să ignore o învățătură prețioasă.
Da, dar, Sfinția Voastră...
cu tot respectul, nu putem-
Îmi pare rău, dar nu putem salva toți viermii...
dacă vreți să terminăm sală în viața asta.
Ai o minte inteligentă. Gândeste-te la o soluție.
Și între timp îmi poți explica ce este un lift.
Antarctica. E acolo jos.
Aici.
Fantastic.
Anglia.
Nu te uita la mine după ajutor.
Aici?
Schimbă.
Oh, îl știu. Clazonează. Salut!
Întoarce!
Frînează!
Haina de ministru e mult mai fină ca vechea ta haină maro, nu?
Te rog.
Vă rog.
Trebuie să fii foarte deștept să fii promovat astfel.
Nu intentionam să fiu secretar pentru totdeauna.
Așa se pare.
Ei, felicitări.
Semn rău!
De la reședință sa din Pekin...
președintele Mao Tse Tung a fost proclamat în triumf conducător...
al noii Republici Populare Chineze.
Președintele Mao a jurat că primă misiune a regimului comunist...
va fi să unifice China străbună.
A declarat că îndepărtatul regat al Tibetului...
este parte integrantă a teritoriului chinez...
și trebuie să se alăture noii mari republici.
"... Și trebuie să se alăture noii mari republici. "
Republica Populară Chineză să știe...
că guvernul Tibetului nu recunoaște suverani străini.
Suntem o națiune independentă.
Toate oficialitățile chineze vor fi expulzate din Tibet.
Vă dorim întoarcere plăcută în țara voastră.
Să aveți un drum bun și sigur până în China.
Vă dorim întoarcere plăcută în țara voastră.
Fie să aveți fericire și prosperitate.
Să văd.
Ai o linie a vieții foarte lungă, spre deosebire de alții de aici.
Când suntem în lumină, e zi, nu?
Când suntem în umbră, e noapte.
Deci, dacă soarele răsare în Lhasa...
asta înseamnă că abia apune...
probabil în New York.
De aceea nu poate fi aceeași oră peste tot.
- Asta răspunde la întrebarea ta? - Da!
Spune-mi mai mult.
Ce altceva mai vrei să știi?
În câteva momente vei intra în lumea mass media.
Pot auzi știri de pe toată planeta?
Nu știu dacă au post de radio în insulele Tonga...
dar în general, da.
Asculți știrile din țară ta?
Din Austria? Nu, nu prea.
Dă-mi niște lumină, Ku-Dun.
- De ce? E casă ta. - Nu, nu mai este.
Dar nu ai prieteni și familie acolo?
Câțiva prieteni, nu familie.
Țineți lumină dreaptă, Sfinția Voastră.
De ce? Au murit toți?
Știi că există și alte forme de propoziții decât întrebarea?
Am fost căsătorit, dar am divorțat.
Ce ai făcut?
Nu am vrut un copil, așa că am fugit să urc un munte.
Ai un copil?
Deși nu l-am văzut niciodată.
Bine. Să-ți arăt cum merge chestia asta.
- Dă-i tot ce poți. - Da. Domnule Harrer.
Crăciun fericit.
Mulțumesc.
- Care e ocazia specială? - Este Crăciunul.
Iar asta e pentru tine, prietene. Haide.
"L-am găsit într-un magazin în Barkhor.
A călătorit mult și în fine a ajuns acasă.
Mulțumesc pentru prietenia ta. Heinrich. "
E de necrezut.
Îți mulțumesc pentru că mi-ai salvat viața.
... Trebuie eliberat de opresorii ssâi religioși.
Tibetanii trebuie reuniți...
- Cu frații și surorile lor... - Oprește-l.
- Di marea familie a noii Chine. - Îmi pare foarte rău.
Străinii controlează guvernul corupt al Tibetului.
Tovarăsii noștri trebuie eliberați de imperialistii străini.
Milioanele de sclavi ai Tibetului trebuie eliberați.
Cîti străini sunt în Tibet?
Tu, Heinrich.
Tibetul va fi eliberat.
Te-a chemat, domnule Harrer.
Distrugeau satul unde m-am născut, Takster în Amdo.
Era groaznic.
Era doar un vis. Ai avut un coșmar. Asta e tot.
Dar era așa real. De unde a venit?
Mintea mea n-ar putea să imagineze lucruri așa teribile.
Nu pot dormi. Mi-e frică să nu se întoarcă visul.
Doi insomniaci.
Spune-mi o poveste.
Spune-mi o poveste despre ascensiuni.
Așa vei adormi sigur. Poveștile astea mă plictisesc și pe mine.
Atunci spune-mi ce-ți place la asta.
Ce-
Simplitatea absolută. Asta îmi place.
Când escaladezi, mintea îți e limpede...
eliberată de toate confuziile.
Ești concentrat.
Și deodată lumină devine mai ascuțită...
sunetele sunt mai bogate...
și te simți plin...
cu prezenta profundă, puternică a vieții.
M-am mai simțit așa doar o singură dată.
Când?
În prezența ta, Ku-Dun.
Chinezii au cucerit deja multe din regiunile de la graniță de nord.
Au jefuit un sat, au distrus mânăstirile...
au ars cărțile sfinte și au vandalizat relicvele sfinte.
Ni s-a spus că au ucis chiar câțiva călugări...
- Ce sat? - Takster în Amdo.
Acolo s-a născut Sfinția Sa.
Continuă.
Când erai ministrul apărării al fostului Dalai Lama...
doreai să reorganizezi armata.
Poți s-o faci acum?
Armata Populară de Eliberare are un milion de oameni.
Noi avem 8000 de oameni cu 50 de piese de artilerie...
și câteva sute de mortiere și mitraliere.
Sarcină este fără speranță.
Deci refuzi sarcină, nu?
Nu, o accept cu onoare.
Domnilor, voi doi știți despre războaie.
Ce tip de arme recomandați?
Se pare că trupele chineze avansează spre granițele noastre de nord.
Unde e Sfinția Sa?
Gloria unei încoronări Britanice.
Nu găsești în lume ceva pe jumătate așa de frumos.
Doar odată sau de două ori în viață apucă fiecare din noi o zi ca asta...
când știm că vedem cum se scrie istoria...
când știm că generațiile care vor veni vor privi înapoi la ziua asta...
pentru că 12 mai 1937 va fi una din datele din istoria
pe care școlarii o vor învăța poate peste o mie de ani.
În fiecare moment agitația încîntării...
Crezi că într-o zi oamenii se vor uita la Tibet pe un ecran de cinema...
și se vor întreba ce s-a intâmplat cu noi?
Ceremonia încoronării continuă.
Nu știu.
Nu ai toate răspunsurile?
Nu le am.
Pe același teren unde tibetanii se adunau tradițional pentru picnic...
terenul a fost eliberat pentru a construi o pistă...
pentru că avionul aducând trei generali chinezi să poată ateriza.
În apropiere, armata tibetană practica manevrele.
Unii dintre soldați poartă vechi armuri din pînză.
Ei aduc vechi muschete și sulițe drept artilerie.
Spectacolul unei națiuni iubitoare de pace, încercând în van să creeze o armată.
Teama de război pe fetele prietenilor mei...
atinge o coardă profundă personală.
Ecouri ale agresiunii propriei mele tări...
dorința de a impune forta popoarelor mai slabe...
mă fac să ma rușinez.
Mă cutremur să-mi amintesc cum de mult îmbrătisam aceleași idealuri...
cum la un moment dat nu eram, de fapt...
deloc diferit de acești chinezi intoleranți.
Tibetanii spun că inamicul este cel mai mare profesor...
pentru că doar inamicul îți poate dezvoltă răbdarea și compasiunea.
Ei cred cu încredere fermă că puterea religiei lor...
îi va apăra contra acestor chinezi.
Ca pregătire pentru vizită generalului...
se fac ceremonii sacre în toată Lhasa.
Sculpturi ale zeităților au fost săpate cu mare grijă în unt.
Pe măsură ce soarele le topește, devin o amintire a faptului că nimic nu durează.
Steaua în ascensiune a cabinetului, Ministrul Ngawang Jigme...
a făcut o ofertă din partea sa pentru a saluta generalii chinezi...
și a-i conduce prin Lhasa.
Ridicarea steagurilor e o onoare pe care chinezii n-o merită.
Când nu ești destul de puternic pentru a lupta, mai bine îți îmbrățișezi dușmanul.
Cu brațele în jurul tău, nu poate îndrepta pusca spre tine.
În politică nimic nu are legătura cu onoarea, prietene.
Istoria se repetă, chiar și în paradis.
Generale, vom avea audiență la Sfintia-
Generale, călugării au muncit la această mandala de nisip mai multe zile.
Este un simbol al iluminării și păcii.
Generale!
Nu stăm mai jos decât el.
Dar, generale, este obiceiul nostru.
Pot să mă așez aici.
Sfinția Ta, acesta este generalul Chang Jing Wu...
generalul Than Gua, generalul Than Gua San.
Ei doresc o audiență la dumneavoastră.
Fie să aveți fericire și prosperitate.
Ei promit autonomie regională și libertate religioasă...
dacă Tibetul acceptă China ca stăpân politic.
Până ajung la majorat, regentul este liderul politic al Tibetului.
Ar fi trebuit să cereți o audiență la el...
pentru a discuta aceste probleme importante ale lumii.
Experiența mea în astfel de lucruri este limitată.
Eu sîn un simplu călugăr budist.
Tot ce știu este scriptură și cuvintele Domnului Buddha.
El a spus: "Toate ființele tremură în fața pericolului și morții.
Viață ne este dragă tuturor.
Când un om își dă seamă de asta, nu ucide sau cauzează uciderea. "
Trebuie să înțelegeți.
Aceste cuvinte sunt sădite în inima fiecărui tibetan.
De aceea suntem un popor pașnic ce respinge violenta din principiu.
Mă rog să vedeți că asta este cea mai mare forță a noastră...
și nu slăbiciunea noastră.
Mulțumesc pentru vizită.
O ofrandă pentru Cei Iluminați.
Religia este otravă.
Chinezii au atăcat frontiera Tibetului lîngă Den-Go.
"Astăzi în zori, 84.000 de militari ai armatei 1 și 2...
sub comandă unitară a generalului Chang Jing Wu...
au atăcat graniță tibetană lîngă Den-Go.
Armata tibetană crede că un atac asupra Chamdo este iminent.
Ngawang Jigme, guvernatorul nostru nou numit...
se pregătește să trimită trupe spre coloana chineză...
pentru a le opri înaintarea. "
După cum știți, Chamdo este poarta Tibetului.
Dacă Chamdo cade... ... Tot Tibetul cade.
Dacă n-aș fi știut asta, n-aș fi fost numit guvernator.
Îți dai seama că trupele noastre sunt hotărâte
să lupte cu chinezii până la ultimul.
Mai degrabă vor muri decât să se predea.
Stai liniștit, nu va fi nici o capitulare cât voi fi eu în Chamdo.
Radio Lhasa.
Acum.
Cerem permisiunea să capitulăm.
- Dar nu va fi nici o capitulare- - Am spus, "Radio Lhasa".
Permisiunea de capitulare acum.
Am pierdut războiul în 11 zile, Heinrich.
Această capitulare este condamnarea noastră la moarte.
Și mi-e teamă că prietenul nostru Ngawang a provocat-o.
A abandonat Chamdo și apoi a distrus depozitele de muniție.
Fără arme și muniții...
nu era nici o speranță pentru trupele care voiau să lupte.
Gherilele noastre puteau menține trecătorile luni de zile...
chiar ani.
Ne-ar fi dat timp să facem apeluri către alte națiuni.
Acum e pierdut.
Au spart porțile.
Bună, prietene.
Am făcut ce era mai bine pentru țară noastră...
pentru Tibet.
Pe drum spre Lhasa am văzut tibetani purtând aceste bluze.
"Soldați chinezi. Foarte drăguț.
Dau mâncare, haine, bani. Foarte drăguț. "
Mi se pare ciudat cum ceva atât de nevătămător ca o bluză...
poate simboliza o minciună atât de mare.
După toți anii ăștia, tot nu înțelegi gândirea tibetană.
E de neiertat să dai înapoi un dar.
Un om care-și trădează cultura n-ar trebui să predice despre obiceiurile ei.
A fost o vreme când îmi doream să fii mort...
dar rușinea ta va fi tortură ta.
Iar tortură ta va fi viața ta.
Îți doresc să fie lungă.
Ne rugăm ca Sfinția Sa, Dalai Lama...
să aibă puterea de a uni poporul său.
Cerem cu umilintă guvernului Tibetan să dea curs cererii noastre...
și să-l lase pe Dalai Lama să obțină majoritatea politică.
Tot palatul e în panică.
Mă ascund de lume pentru o zi.
Destul de dificil într-o casă de sticlă, nu?
Este Lumină Lunii...
de Debussy.
Ce mai știi despre acest cântec?
El, el și el.
Sper că ați primit invitația la ceremonia de încoronare.
Da. Mulțumesc.
- Este săptămâna viitoare. - Mulțumesc.
Arăt ca o vânătă?
Nu, ti se potrivesc.
Avem o zicală în Tibet...
"Dacă problema poate fi rezolvată, nu are rost să-ți faci griji.
Dacă nu poate fi rezolvată, nu are rost să-ți faci griji. "
Așa că nu-ti mai face griji.
Trebuie să pleci din Tibet. Viața ta e în mare pericol.
Iertați-mi îndrăzneală, dar am aranjat să vă scot de aici în siguranță.
Ar trebui să plecăm după încoronare. Chinezii nu s-ar astepta-
Cum pot ajuta oamenii dacă fug de ei? Ce fel de conducător aș fi?
Trebuie să stau aici.
Slujirea altora e calea mea spre eliberare.
- Atunci nu merg nici eu. - De ce nu?
Pentru că tu ești calea mea spre eliberare.
Buddha a spus: "Salvarea nu vine din a mă privi.
Cere efort continuu și practică.
Așa că munciți mult și căutați-vă salvarea cu hărnicie. "
Nu sunt fiul tău...
și niciodată nu te-am privit că tatăl meu.
Ai fost mult prea puțin oficial pentru asta.
Te gândești vreodată la el?
Și la ce te gândești?
Nu e un gând conștient.
Doar e acolo mereu.
Când am traversat Tibetul, era cu mine.
Când am venit în Lhasa, era cu mine.
Când stau lângă tine, este...
acolo cu mine.
Nici nu-mi pot închipui cum mi-am imaginat lumea fără el prezent.
Atunci ar trebui să mergi acasă și să fii tatăl lui.
Știu.
Ți-ai terminat treaba cu mine.
Dar trebuie să stai la încoronarea mea.
Vreau să mă vezi în toată gloria mea.
Va fi o plăcere, prietene.
Din partea guvernului Tibetului...
Sfinția Ta, al paisprezecelea Dalai Lama...
îți cerem să conduci poporul tău...
ca lider spiritual și temporal al Tibetului.
Prin rugile și dorințele voastre, accept cu umilintă.
Ceai de unt. N-a fost niciodată preferatul meu.
- Una a fost deajuns. - Da, dar trebuie să urmăm tradiția.
O ceașcă de ceai e pentru cel iubit care pleacă.
Stă neatinsă, așteptându-i întoarcerea.
Fie ca toți călătorii să-și găsească fericirea, oriunde s-ar duce.
Să realizeze fără efort ceea ce au hotărât să facă.
Și întorcându-se în siguranța la malul lor...
fie să se întâlnească cu bucurie cu rudele lor.
Domnule Harrer...
de la Sfinția Sa.
Salut, Horst. Salut, Heinrich.
Rolf, vino să faceți cunostintă.
Nu, nu vreau.
Pot?
Rolf, nu te grăbi.
Bravo, fiule.
Un milion de tibetani au murit ca urmare a invadarii Tibetului de către China.
Șase mii de mănăstiri au fost distruse.
In 1959, Dalai Lama a fost obligat să fugă în India.
Astăzi, încă mai trăiește acolo
și încearcă să soluționeze pe cale pașnică conflictul cu China.
In 1989 i-a fost acordat Premiul Nobel lentru Pace.
Heinrich Harrer a rămas prieten cu Dalai Lama până-n ziua de azi.